Det här är en betraktelse över storstaden, den plats där möjligheterna och ensamheten bor. Myllret och anonymiteten ”Detta oändliga territorium av skärningspunkter där man aldrig möts.” Men stöter på varandra gör faktiskt de båda huvudpersonerna i Delphine de Vigans roman underjordiska timmar, där i myllret stöter de ihop men för att mötas krävs en blick som ser. Inte förbi utan in i.
Thibault arbetar som läkare, han kallas till nödställda runt om i Paris och han önskar så hett att den han älskar skulle kunna älska honom tillbaks. Han känner sig splittrad, hans på ytan trevliga liv känns inte tillräckligt. ”På nära håll är han bara en Playmobilgubbe i sin bil med händerna fästa vid ratten, en liten plastfigur som har förlorat sin dröm.”
![](https://usercontent.one/wp/www.ochdagarnagar.se/wp-content/uploads/2012/02/underjordiska_timmar.jpg)
GP, SvD och många bokbloggare har skrivit om den här franska samtidsromanen som gör mig både ilsken och vemodig. Jag kan inte annat än undra hur det gick för de här två människorna, jag önskar dem allt gott. En liten smula lycka. När kommer förresten filmen? Det här skulle kunna bli en riktigt bra fransk film!
Denna har stått på min läslista sedan jag läste No och jag som jag tyckte mycket om…
No och jag har jag ännu inte läst. Bra tips!